La revolució de l'Espanya no-castellana
Lluis Mont
Publicat: el 28/oct/13
Opinió|
Columnes
Sovint s'acusa Espanya de conservadorisme, intolerància religiosa, pobresa democràtica. Tot això és cert fins un cert punt. Però hi ha una gradació. Espanya té una baixa qualitat democràtica respecte als països europeus, però una més que acceptable qualitat democràtica respecte el món àrab, Rússia, la Xina, hispanoamèrica, l'Índia, Turquia, etc. Per tant, els catalans faríem be de no perdre les referències i no caure en la demagògia barata.
La intolerància religiosa, l'imperialisme i el conservadorisme són a la base de la conducta humana al llarg de la història, i estan tan arrelats dins el nostre comportament, que en una o altra versió sempre tornen. Vegeu sinó la força de la extrema dreta, o neofeixisme a tota Europa. Dic això, perquè en els darrers mesos, mentre a Catalunya les tendències democràtiques i regeneracionistes són absolutament majoritaries, i comencen a crèixer a València, Mallorca, Euskadi, Galícia, a l' Espanya castellana es busquen solucions a la banda no democràtica i aquest és el xoc de trens. Europa, els catalans i molts dels espanyols no-castellans, estem en una freqüència de radio diferent a la dels poders espanyols i no ens podem sintonitzar. Hi ha dues Espanyes, com sempre hi ha hagut, i dues Catalunyes, i dues Frances, etc. La qüestió és la proporció de persones situades a una o un altre banda. En aquest moment, a l'Espanya castellana només ressona el discurs antidemocràtic. Personatges com Rouco Varela, televisions fatxes, diaris com ABC, la Razón o El Mundo, o la majoria de personatges públics fora de el gran Wyoming, Ramoncín o Forges, es mouen en un àmbit de pensament que seria totalment superposable al del tardo-franquisme. A Espanya es busquen solucions en els Principios del Movimiento, i no em refereixo només a la qüestió nacional catalana, sinó a l'educació, la religió i els valors morals, a la concepció centralista de l'Estat, a l'actitut neo-colonial amb l'Amèrica Llatina, etc.
En aquest punt, és Espanya qui s'està situant fora d'Europa, de les noves tendències al Vaticà, de la visió d'Obama, del lobby jueu, i no Catalunya. Si els demòcrates i progressistes (i no considero Guerra, Bono, Chacón, Gonzalez, Rubalcaba o Corcuera en aquesta categoria), no aconsegueixen el control de les institucions i poders de la Espanya Castellana que és qui té el poder, ( Estat, església, exèrcit, premsa, etc) és Espanya qui sortirà d'Europa. Per Espanya la qüestió catalana s'esdevindrà en els propers mesos, l'examen a passar per seguir a la Unió.
LLUÍS MONT és cardiòleg
@montgirbau