Pallach i el socialisme català
Lluis Mont
Publicat: el 28/jul/12
Opinió|
Columnes
Quan tenia 19 anys vaig començar a militar al Reagrupament Socialista de Pallach. Varem fundar el Moviment de Joves Socialistes, quatre gats, i vaig ser el representant al Consell Nacional. Aquells anys fins la mort prematura de Pallach varen ser decisius en la meva concepció política.
Pallach representava un socialisme català i democràtic, allunyat del marxisme que llavors predicava el Partit dels Socialistes de Reventòs i Obiols, que s'havien allunyat del MSC de l'exili per considerar-lo massa 'socialdemòcrata', que llavors equivalia pràcticament a un insult. A la mort de Pallach, aquell partit encara feble i molt basat en la seva personalitat abassegadora es va desfer i jo em vaig dedicar a la meva professió i em vaig allunyar de la política activa. El Partit dels Socialistes llavors va entregar-se al PSOE que tenia el suport econòmic i polític de la Internacional Socialista. En particular dels socialdemòcrates alemanys. Ni alemanys, ni francesos ni americans, volien que Catalunya tingués veu pròpia. Volien assegurar la estabilitat democràtica a Espanya, en plena Guerra Freda, i no estaven per aventures sobiranistes.
Així és com el PSC va acabar on és ara, votant a favor del corredor central ferroviari a Madrid. L'única possibilitat de tenir un socialisme català sobiranista és el trencament amb el PSOE, però el Partit dels Socialistes mai s'ha sentit fort per competir amb un PSOE a Catalunya per l'electorat socialista. Sempre han pensat que el 'Cinturò Roig' arribat el cas sempre es decantaria per un PSOE netament espanyolista, enfront d'un socialisme català sobiranista. Creuen que els fills i nets d'emigrants espanyols del Cinturó Roig, s'estimen més que Espanya els foti els calers, abans que lluitar per la sobirania. La resposta s'anirà veient a les successives eleccions.
LLUÍS MONT és cardiòleg