Capvespres de maig
Lluis Mont
Publicat: el 5/jun/12
Opinió|
Columnes
Els capvespres de maig s'allargassen, sembla que la nit no vulgui interrompre aquesta caiguda lenta de la tarda. Encara no fa massa calor, per sentir-se desgraciat i vulnerable. Els mosquits només comencen a emprenyar, i per uns dies, un pot sentir-se el rei de l'univers. El 'puto amo' que diria Guardiola.
En aquesta hora baixa, conviuen falciots i rat penats en un ball crepuscular d'una velocitat astral, mentre les mallerengues novelles s'esbronquen i fan xivarri. Fins i tot, amb sort puc veure un esquirol que feineja al fons del jardí sense saber-se observat. Avui, però, l'escenari ha canviat tot d'una, i el capvespre ha començat amb una tronada i una pluja sorollosa! Com m'agrada sentir els trons, De petit em feien molta basarda. Avui, seient a cobert, assaborint lentament l'espectacle i la olor de pluja barrejada amb gessamí, el món semblava un lloc amable. Les gotes repicaven sorollosament sobre les fulles de la magnòlia, que feien de caixa de ressonància, i l'aigua s'escolava per l'embornal, després de córrer pel pati fent un rierol. Potser algun moralista trobi de mal gust deixar lliscar les sensacions, i oblidar per un moment totes les maldats de la terra, però que voleu, per mi, obrir els sentits per una estona em resulta un vici solitari irrenunciable.
LLUÍS MONT és cardiòleg