La batalla de l'ordre públic
Lluis Mont
Publicat: el 18/abr/12
Opinió|
Columnes
Arran dels fets violents de la vaga general, i de l'èxit de les idees antisistema a Catalunya, s'ha generat un debat sobre l'actuació policial, les mesures judicials, etc. En qualsevol cas, la lectura simplista que una ideologia antisistema és tan sols un problema d'ordre públic pot acabar passant factura.
Si alguna cosa hauríem d'haver aprés els catalans de la història del segle XX, és que la violència política ha estat sempre la excusa perfecte de l'Estat Espanyol, per engegar processos de repressió salvatge contra Catalunya. Catalunya va viure un moviment obrerista potent, que va ser contestat amb el pistolerisme per l'empresariat. Això va desencadenar una potent 'acció reacció' que va culminar amb el terrorisme anarquista i posteriorment, en la revolució anarquista durant la guerra civil. Franco va saber aprofitar-se d'això i va entrar com a pacificador, quan va ser ell qui va encendre la metxa de la traca final. Quan algú declara les seves simpaties contra moviments antisistema, hauria d'anar en compte. A no ser, que realment li agradin les revolucions. Les revolucions acostumen a agradar molt a les persones que no les han viscudes. A mi no m'han agradat mai, potser perquè sempre m'ha resultat repugnant la 'violència necessària' vingui d'on vingui. Això he heretat de personatges com el meu avi, o com Josep Pla. Així doncs, la violència política pels catalans sempre ha resultat letal. Cal no oblidar la història!
LLUÍS MONT és cardiòleg