Un país trampós
Lluís MontLluís Mont
Publicat: el 14/set/15
Opinió|
Columnes
El sentiment de justícia i d'equitat és probablement prehumà, propi dels primats que ens varen precedir en l'evolució. També l'acceptació de la jerarquia que es pot determinar per diversos sistemes. Al llarg de milions d'anys s'han establert unes característiques genètiques que condicionen la nostra moralitat. El que sempre ha estat mal tolerat és aquell que fa trampes.
Per tant, el trampós se'n ha d'amagar i quan és descobert la paga. Part d'això és el que passa a Espanya actualment. L'adveniment de la democràcia va establir les bases d'un estat de dret amb una separació de poders i uns drets individuals i col·lectius. Aquestes noves bases eren febles i, sobretot, la nova estructura autonòmica de l'estat es va fer a contracor, com una concessió necessària però dolorosa.
Els socialistes ja varen començar a redreçar la situació amb el 'cafè para todos', però a més varen portar a l'Estat a una pèrdua de credibilitat amb tot l'afer dels GAL i la corrupció. Malgrat tot, no va ser fins l'adveniment de l'Aznarisme que es va introduir el catecisme FAES que ha desintegrat la feble estructura democràtica, convertint el poder jucidial i el Tribunal Constitucional en la riota de tothom. Qui creu avui en les institucions espanyoles? Qui creu en la Monarquia com a àrbitre equidistant? Qui creu en un Senat utilitzat com a retir tranquil per polítics corruptes cremats? Qui creu en la justícia espanyola quan el partit de govern posa els jutges de la seva corda a jutjar els seus casos de corrupció? Enmig d'aquest desgavell, sembla que la culpa és dels catalans que volen marxar. Potser que s'ho facin mirar!
LLUÍS MONT és cardiòleg