El nepotisme com a fenomen de masses
Lluís MontLluís Mont
Publicat: el 30/jun/15
Opinió|
Columnes
Arran de l'atac nepotista que la nova alcaldessa i els seus col·laboradors han perpetrat aquesta setmana, molts es pregunten si la tribu colauista s'ha begut l'enteniment. De sobte han començat a col·locar parents amb una desvergonya que només pràctica algú messiànic, que es creu en possessió de la veritat. La paraula nepotisme ve del l'italià, 'nepotismo', i deriva del mot 'nepos' del llatí que vol dir nebot, segons diu la Wikipedia. Es veu que els Papes, com que no tenien fills, es dedicaven a col·locar els nebots com a cardenals o en altres responsabilitats, de manera que el seu clan seguia en el poder.
Sembla que al 1692 Inocenci XII va decidir que ja n'hi havia prou i va fer una butlla papal prohibint col·locar els parents en el negoci. En tot cas, el fenomen d'afavorir els membres del clan no és una cosa tan sofisticada com pensen alguns i no és pas només per assegurar-se un sou. Es un sentiment possiblement d'origen genètic que potser prové de la organització familiar que tenen els primats, per exemple els ximpanzés, que bàsicament són un clan de mascles al qual s'afegeixen femelles d'altres grups. Els mascles acostumen a ser parents de sang. Així que lluitar contra comportaments d'origen genètic, sobretot si resulten adaptatius, és sempre molt difícil. Entre parents de sang és on s'estableixen els vincles afectius més potents i les jerarquies més estables. Així que és tracta d'una qüestió de confiança. Qui exerceix el poder està sota pressió de la gent que li vol prendre i necessita rodejar-se de persones de la seva confiança. I qui millor que els seus familiars propers?
Segurament, com més primitiva és una societat més pateix la lacra del nepotisme. I seríem molt injustos si creguéssim que és tracta d'un fenomen que només te lloc entre polítics. Recordo quan estudiava que els fills de catedràtics tenien matrícules d'honor a la meva facultat i això els donava un gran avantatge quan havien de fer el MIR, ja que les qualificacions tenien un pes molt gran a la nota final. El que passa és que en àmbits com la medicina aquestes pràctiques s'han anat arraconant, mentre que en la política, on els càrrecs s'anomenen per qüestió de confiança, segueix essent un fenomen generalitzat. Així doncs res de nou. Nepotisme salvatge i embolica que fa fort!
LLUÍS MONT és cardiòleg