La superioritat moral del dret d'autodeterminació i la irritació del PP
Lluis Mont
Publicat: el 22/set/14
Opinió|
Columnes
No hi ha dubte que, des d'un punt de vista ètic i estètic, la democràcia és el règim de govern més avançat en la història de la humanitat i el dret d'autodeterminació és, segurament, un dels grans conceptes ètics que ens ha llegat el segle XX, gràcies al president Wilson. Ara bé, malauradament, tot en aquest món no dura o sobreviu si no suposa un avantatge adaptatiu sobre altres alternatives.
És més, allò que en un moment de la història pot ser un avantatge adaptatiu deixa de ser-ho en una altra circumstància. Si el dret d'autodeterminació i la democràcia són útils, a la llarga sobreviuran enfront del totalitarisme. El que resultat una curiosa novetat científica és qué no tan sols els humans, sinó també altres primats, com els ximpanzès, tenim un sentit ètic d'origen genètic que ens guia cap a una decisió o l'alternativa. És a dir, hi ha una ètica natural, és a dir determinada genèticament, com molt be explica el primatòleg Frans de Waal. És d'ací d'on probablement neix el sentiment de justícia o injustícia i, conseqüentment el sentiment de superioritat moral d'aquell que defensa una causa més justa, més democràtica, més generosa, menys egocèntrica (especulació, 'of course').
Es queixava el diputat del PP Santiago Rodríguez al Parlament que aquells que defensaven el dret d'autodeterminació parlaven amb una certa superioritat moral, que l'irritava profundament. Doncs, bé, senyor Rodríguez, en comptes de criticar es podria preguntar d'on neix aquesta superioritat moral. Potser el fet de militar en un partit que no reconeix el dret d'autodeterminació, el dret a l'avortament, que persegueix el català de manera salvatge, negant fins i tot la unitat de la llengua, que no reconeix que les nacionalitats històriques de la Constitució, són nacions, que no condemna un cop d'estat que va portar a una guerra civil, que es permet mantenir fosses comunes anònimes... Per no recordar la vergonya, que fa donacions a fundacions feixistes, que s'ha finançat de manera escandalosament irregular, fent milionaris a molts expresidents centrals i autonòmics, i altres càrrecs, etc, etc. va una mica tocat èticament. És a dir, és vostè mateix i el seu partit els que s'han col·locat en una situació d'inferioritat moral. Els altres només som només un mirall on li resulta incòmode mirar-se. Es pot ser unionista i demòcrata, com molt bé ens han demostrat els anglesos i escocesos!
LLUÍS MONT és cardiòleg